Vad var det som hände? Varför vi?
Folk dog inte bara - de blev smittade.
Rädslan sprider sig. Jag kallar dem för Terrors.
Min ventil är en del av ett system som är kopplat till en ny borr.
Hade jag en ljuskniv så skulle Connors vara död.
Hur känns din lilla kamp för rättvisa nu?
Du är gripen för mordet på konstapel Fuchs!
Mr Scarborough hälsar.
Tre, två, ett.
Första gången var det svälten som drabbade Choctaw-folket.
Grödorna låg i träda. Fisken hade inte nappat.
Männen som gav sig av efter hjälp kom aldrig tillbaka.
Men genom det här mörkret så lyste två ljus starkt:
Två barn som levde och mådde bra trots naturens arga ansträngningar.
Det var upp till dem att rädda hela byn.
Den av dem med märket på axlarna fick dra det tyngsta lasset.
Det var inte rättvist.
Det var inget som ens liknade rättvisa.
Det bara var.
Men när hon dog så blev marken bördig igen.
Fisken kom tillbaka, och från uppoffringens frö -
- växte staden som vi förmodligen skulle känna som New Orleans fram.
- Tre, två, ett. - Gör henne inte illa.
Då får du aldrig se akterna. Jag tar hand om det här, mamma.
- Vilka akter? - De du tänker döda mig för.
Roxxons rigg gjorde dess arbetare till primalskrik.
Smart. Dina vattenbudskläder.
- Man måste ju överleva. - Då gör du bäst i att dra härifrån.
Se dig omkring. Det är jag som sitter på alla kort.
Jag kanske har ett par i ärmarna.
Scarborough har inte berättat om mig, va?
Det låter logiskt. Han berättar aldrig mer än han måste.
Nu måste han väl städa upp bland de som vet för mycket om riggen.
- Stanna där. - Vad håller du på med?
Ivan och Mina, vet de också för mycket?
- Rör dig inte! Jag menar allvar. - Med vad? Jag är obeväpnad.
- Mår du bra? - Ja, gör du?
Nej, mamma, jag har gjort bort mig.
Du måste gå hem till mr Munney.
Säg att regeringen är ute efter dig. Han ser till att du är trygg.
Det här är Mina. Lämna ett meddelande...
- Jag måste sticka. - Vart ska du?
- Jag måste hjälpa några. - Varför du?
Varför inte?
Letar du efter den här?
Jag vet redan vad du tänker säga.
Inte ens jag har nån aning om vad jag tänker säga.
Din mor är hysterisk för att polisen kallar dig för snutmördare.
- Jag har inte dödat nån. - Naturligtvis inte.
Men Tyrone, du måste fly så långt som du kan -
- så fort som du kan och aldrig titta tillbaka.
Ring oss inte. Skicka inga vykort till oss.
- Förstått? - Ja, sir.
Ty...
Jag vet inte om jag varit en bra far för vare sig dig eller din bror...
- Hur kan vi hjälpa er? - En av er har lämnat reservatet.
Jag vet att ni tror att ni är fyndig.
Men faktum är att det där var ganska rasistiskt.
Våra infödda bröder och systrar hjälpte vårt folk överleva här.
Lyssna nu... Jag ska försöka få ut dig bakvägen.
Tyrone?
Mina!
Hur kan det här hända igen?
Så långt ifrån riggen.
Hallå!
Är allt väl?
- Vad i helvete hände med honom? - Han blev en Terror.
Föra åtta år sen, på riggen där våra pappor förolyckades -
- blev hela besättningen galna, precis som han här.
- Nej, rapporterna... - ...var Scarboroughs lögner.
I syfte att få dig att fortsätta utvinna det -
- som hade kraften att göra folk galna.
Det gjorde dem adrenalinstinna. Din pappa kallade dem för Terrors.
Han hade alltid känsla för träffsäker terminologi.
Men Dan var vid ventilen när den small, sen jagade de mig...
Den kraften visar sitt fula tryne igen.
- Trynen. Plural. - Va?
Det finns nio andra ventiler, utplacerade enligt mina ritningar.
Resten av min karta känner också trycket.
- De kan smälla när som helst. - Hur stoppar vi det?
- Mina! - Ja. Okej.
Vi kan stänga av dem centralt, men då måste vi ta oss till Roxxon.
Så klart att vi måste.
Stanna! NOPD! Stanna!
- Hoppa in! - Tack och lov!
- Upp med händerna! - Visa mig dina händer!
Gör din grej då!
Jag kan inte. Det är för många här.
De säger att det var på grund av en kvinna -
- som Leland, den äldre brodern, bar ett sorgband på vänster arm.
Hans hjärta hade krossats.
Och just som bröderna Wilsons blå blod kokade över -
- drabbades New Orleans av sin mest förödande storm nånsin.
Och när bröderna gjorde upp så såg det bara ut att bli värre.
Men Leland ändrade sig i regnet.
Han sägs ha funnit nåd när han laddade sitt vapen.
Han lär ha insett att han måste offra sig själv -
- för att rädda sin familj.
Och med honom dog såväl fejden som stormen ut.
Och den unga staden New Orleans fick leva vidare.
Det är ett under att spiseln inte har rasat.
Den har burit hela världens tyngd fyra gånger om.
Det kan vara fem nu.
Du har hittat henne. Tyrones gudomliga partner.
Ja, men hon är inte värst gudomlig.
- Vet de? - Vet vad?
Jag vet inte vad som ska hända eller vad de har med saken att göra.
En fara är på väg rakt mot oss.
Rädslan bubblar under stadens hud.
Girigheten för våra värsta instinkter upp till ytan.
Vad ska Tyrone och den där tjejen göra åt det?
Vi måste komma ihåg vår historia.
- Tänker ni registrera oss, eller vad? - Vad.
- Vad är det som försiggår? - Inget bra.
Polisen varnar för våldsamt firande i Garden District.
Medborgare ombeds undvika området tills situationen är under kontroll.
Hur mår du?
Utöver rädslan att jag kan ha förstört världen?
- Utöver det. - Jag har mått bättre.
Vi ska ställa allt till rätta så att du kan rädda världen igen.
- Jag kanske inte kan rädda den. - Du kan vara vårt enda hopp.
Och jag vet vad hopp är, tro det eller ej.
Det här är ditt öde.
- "Ödet" finns inte. - Det är klart det gör.
Det är bara strängteori som vi inte förstår ännu.
Varför sitter vi inte i en cell?
De måste skriva in oss för att hålla kvar oss.
Men vi är inte här officiellt, så om nåt händer oss...
Snarare "när" än "om".
Såvida du inte kan... göra din grej, du vet.
Jag försöker verkligen. Jag behöver manteln för att kontrollera det.
- Eller att nån beskjuter mig. - Var försiktig med vad du önskar dig.
- Lafayette, va? - Ni får inte prata.
Det har de sagt till mig hela livet. Ändå står jag här och pladdrar på.
Vad är det vi väntar på?
Får ni inte göra nåt utan Connors?
- Vad är det jag inte fattar? - Allt.
För du är inte härifrån, O'Reilly.
Jag är. Helt ärligt.
Jag växte upp i Ninth, nu bor jag i Mid-City.
- Och nu är du en snutmördare. - Jag är ingen mördare alls.
Jag kände Fuchs i mindre än en dag. Han var mer snut än du nånsin blir.
- Passa dig, grabben. - Kalla mig inte för "grabben".
Jag heter Tyrone, mina föräldrar betalar skatt och det är ditt jobb -
- att skydda mig. Om du verkligen är från 504 så vet du det.
Mamma är jätteorolig för mig.
Pappa är redo att ta sig an världen för att skydda mig.
Dina föräldrar skulle säkert göra detsamma.
Jag fattar att du är rädd. Det är vi alla.
Oftast har vi goda skäl att vara det.
Men just nu... så måste du hitta ett skäl till att vara rättfärdig.
Att skydda oss. Du har svurit en ed.
Och just nu har du två liv i dina händer.
Förstå den makten. Snälla.
Connors har beordrat att stället sätts i lockdown.
- Håll koll på dem åt mig. - Vart ska du?
Hej igen.
Du känner väl redan till ventilen som small hos Mina?
- Jag vet inte vad du pratar om. - Ett tag var du ensam om det.
Men du fick inte nog.
Och i stället för några Terrors på en isolerad rigg -
- så kan nu en hel stad förgöra sig själv.
Vad är så viktigt där nere?
Makt.
Och med stor makt följer ännu mer makt.
Det är viktigt att hålla jämna steg med Stark och Rand.
Vi måste stänga ner alltihop. Det är därför vi är här.
Vi har försökt, men utrustningen i kärnan svarar inte.
Den kan inte stängas av fjärrledes.
Ni ville ha dem över hela stan. Nära en skola, en polisstation...
Stadens egendom är lättast att ersätta.
Du sa "kärnan".
Det var där vi var på riggen. Där finns tre avstängningsventiler.
- För att stänga av den manuellt. Ja. - Så var finns den?
I annexbyggnad 616. Vid vattnet.
Det var väl inte så svårt?
Titta på mig.
- Var är vi? - I dina största förhoppningar.
Det är här allt är möjligt.
- Vill du ha makt? - Det vill jag.
- Vill du vara en gud? - Jag vill vara Gud.
Gå in genom den där dörren.
Tack för att du är den enda goda snuten.
Det finns fler än en. Men inte många nog.
Ser man på.
Är det inte gasljusgänget som har samlats igen?
Den här kommer att ta sig loss.
Han dödar dig, varpå vi dödar honom.
Sen sörjer vi dig som den fallna hjälte du är.
- Skulle polischefen låta det hända? - Det är Mardi Gras.
Även om hon inte gick i paraden -
- så har hon alltför många invånare som säger farväl till köttet.
Det råder kalabalik, O'Reilly.
- Ingen kommer att tro på dig. - Det har de gjort hittills.
Vad hade han tagit för nåt?
1812 års krig hade varit över i en månad -
- men slaget i New Orleans var så intensivt -
- att nyheten inte nådde slagfältet.
Enligt legenden fick en ung menig vars namn gått glömts bort -
- i uppdrag att varsko general Jackson om vapenvilan.
Han misslyckades.
Enligt legenden dog han i en ung flyktings armar.
Med bara en blick förde han vidare det brådskande budskapet till henne.
Hans uppdrag utfördes.
Tack vare det gudomliga paret -
- så blev den namnlöse mannen den siste stupade soldaten.
De förstod inte hur en ung jungfru stoppade ett krig.
Hur en flicka stoppade en svältkatastrof.
Hur en kula stoppade en storm.
Eller hur en mans kärlek stoppade en farsot.
Men här är vi nu - vi lever och kan berätta historierna.
- Hur ska vi hjälpa dem? - Tala om deras syfte för dem.
Du menar deras öde?
Jag menar hur det alltid har varit:
"En måste leva. En måste dö."
Vi skulle ha tagit min bil.
Kärnan finns vid vattnet. Det finns ingen chans...
Håll dig bakom mig. Spring!
Spring!
Prova där!
Jag försöker hitta en stege, men jag ser inte ett sk...
Mina? Mina!
- Vad är det här för nåt? - Rädslan själv! Rör inget!
- Vart tog min mantel vägen? - Han tog den till vapenrummet.
Spring, jag håller dem borta!
Ge mig dina händer.
Du måste härifrån så fort du kan.
- Va? - Du måste lämna stan!
- Inte nu. - I synnerhet nu.
Allt jag just sa till den där snuten gäller mig också.
Jag måste hjälpa till.
- Klarar du dig här inne? - Det kommer jag att göra.
Så fort jag hittar gummikulorna.
- Du, var försiktig. Så gott det går. - Du också.
Driv dem till mig.
Här borta!
Hallå! Kom och ta mig.
Lafayette! Lås dörren!
Mina, jag vill inte skada dig!
Det tog sin lilla tid.
Hösten 1918 -
- spred sig spanska sjukan över jorden och dödade miljoner människor.
New Orleans drabbades hårdare än de flesta.
Den unge läkaren Jack Rogers öppnade en klinik i St. Theresa's Church -
- och gav allt han kunde för att hejda farsotens framfart.
Men när hans älskade BoBo Smiths ådrog sig sjukdomen -
- så gav Jack ännu mer.
Det lär ha varit hans bloddonation, den passiva immuniseringen -
- som räddade hans älskade.
Men det förklarar inte de två dussin andra patienterna -
- som reste sig upp och gick ut, friska som nötkärnor -
- samma dag som Jack dog.
De uppmärksamma vet att det var andra krafter i rörelse.
Och det var tack vare Jacks uppoffring -
- som New Orleans fick sjunga en sång till.
Det är borta.
Jag fick just tillbaka kontrollen, och nu är det borta.
Det är Mina också.
Det var hon som skulle stoppa det här -
- och nu löper Ivans Terrors amok över hela staden.
- Jag tror att vi förlorade, Ty. - Jag tror att du har rätt.
Så vad händer nu?
Ni två griper er an problemet och åtgärdar det. På nåt sätt.
Men på kuppen kommer en av er att dö.
Kan du upprepa det där sista?
Varje katastrof har kretsat kring två personer.
Min tant kallar dem "det gudomliga paret".
De är alltid två. Sen historiernas början.
Var det det som dockorna på hennes spisel representerade?
Här är de senaste två tillskotten.
- Det här är löjligt. - Kanske inte.
Det kanske är därför vi gått igenom allt det här.
- Missade du att vi ska dö? - Inte bägge två.
- Bara en av er. - Men ändå!
Det är upp till mig att tala om vad som väntar er.
Det är upp till er att möta det.
Jag önskar verkligen att jag kunde hjälpa er mer.
Jag vet. Jag var i ditt huvud.
Du borde vara på en säker plats.
Jag behövde tala om det för er. Alltihop.
Du måste ge dig av, Evita. Staden sliter sig själv i stycken.
Men den är i goda händer.
Du har blivit... Du är viktig.
Och jag vill inte se dig komma till skada.
- Vad? - Inget.
Vi ses snart, Tyrone Johnson.
Vid närmare eftertanke så hatar jag inte att ni är ihop.
Om staden inte förgör sig själv så borde ni satsa seriöst.
Nå, vad ska vi göra nu?
Vi sticker förbi affärsdistriktet och ser om terroriserandet avtagit.
Det måste finnas hundratals Terrors vid det här laget.
Vi tar oss till kärnan precis som vi gjorde på riggen.
Vi är inte ens säkra på att det får Terrorsen att försvinna.
Och vad gör jag för nytta nu när min mantel är söndersliten?
Jag är värdelös! Staden kanske valde fel frälsare den här gången.
- Nej. - Vadå nej?
Nej till hela den här grejen.
Ditt gamla jag, som gömde sig för sin egen skugga -
- och inte vågade röra sig framåt...
Om du tänker vara honom så kommer vi båda att dö.
- Det kanske är den jag är. - Igen? Nej.
Du är för fan Tyrone Johnson.
Kvinnotjusare.
Rummets, om inte tidens mästare, och det behöver du ingen mantel till.
Tänk om jag gör det?
Då kan du använda den här.
- Är det där...? - Ja.
- Hur fick du...? - Jag stal den.
Från dig när du var liten. Den var det första jag nånsin stal.
Varför sa du inget om det förut?
För att jag behövde den. Jag behövde den verkligen.
- Och nu? - Och nu behöver du den.
Fastän du inte behöver den.
Men jag behöver dig.
Okej. Okej.
- Är du redo att göra det här? - Ja.
Du hade rätt. Den här vägen är snabbast!
Där är det! Jag tror att vi... Titta.
- Skit också. - Japp.
- Du kunde inte hålla dig undan, va? - Vad vore det roliga med det?
Du skulle ha stannat i New York, satmara.
- Är du okej? - Det bara... bränns lite.
- Då var vi här. - Japp.
Då var vi här.
O'Reilly ledde mig visst till er.
Tänker du verkligen beskjuta mig igen?
Nej. Du kan inte lura mig tre gånger.
Men din lilla älskarinna reser nog inte lika lätt som du.
Nix. Det gör hon inte.
Du får inte hålla mig gisslan längre.
- Inte mina närstående. Förstår du? - Lyssna nu, din lilla...
Jag är inte rädd för dig längre.
Men du... Du borde vara det.
Du borde vara väldigt, väldigt rädd.
- Är du rädd? - Ja, det är jag.
Är du okej?
Hade jag haft en ljuskniv så hade jag dödat honom. Men det har jag inte.
Nej, men du har kraften att vara där du vill vara.
Eller där jag borde vara.
- Nu fattar jag. - Tyrone...
Evita hade rätt. En av oss måste dö om vi ska stoppa det här.
- Ingen säger att det måste vara du. - Jo, ödet.
Det är därför jag är så snabb. För att kunna ta mig dit först.
Nej, det här är skitsnack. Du får inte... Ty!
- Fan för dig! - Stick härifrån, Tandy!
Det är du som kan färdas över långa avstånd.
- Jag tänker inte låta dig dö här. - En av oss måste göra det.
Då måste vi det bägge två.
Av nån anledning så sammanfördes vi och våra krafter.
Så om ansvaret är ditt, då är det mitt också. Jag vet det.
Ibland är det det enda jag vet.
Och det där läskiga klotet är förmodligen ingenting -
- mot hur det kändes när vi rörde vid varandra.
Faktiskt så... är det precis just det.
Ta min hand. Vi ska visa de jävlarna vilka det gudomliga paret är.
De oförklarade våldsdåden har helt plötsligt upphört-
- efter att en märklig energiblixt lyste upp morgonhimlen.
Myndigheterna har ingen förklaring till vad som hänt-
- men såväl borgmästaren som guvernören har lovat-
-att saken ska utredas grundligt.
Hej.
- Vad är det här för nåt? - Ett hjälppaket.
Inte så glamoröst som jag får det att se ut.
Jag visste inte att du kunde bry dig.
Jag lär mig.
Text: Fredrik Ringstedt-Axberg www.sdimedia.com